Mnoho lidí si myslí, že Špicberky jsou nepřístupné a nehostinné místo kdesi daleko na severu, kde je jen zima, mráz a led, nic tam není a nic tam nežije. Opak je pravdou ! Je to nádherná, rozmanitá země s členitými fjordy, lemovanými zasněženými masivy hor a mohutnými ledovci. Místo, kde ještě stále můžete plout lodí a prožít dobrodružství jako z dob objevitelů z počátku 20. století. Úžasná přírodní rezervace plná divokých zvířat, která můžete zblízka pozorovat, protože se nebojí člověka. Arktický ráj.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_7789-1-2.jpg)
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2900-Pano-Edit.jpg)
Bjornfjorden, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3240.jpg)
Daleký sever
Když jsem někdy na přelomu tisíciletí listoval knihou o Norsku, v níž bylo i pár stránek o Špicberkách, to, že se tam někdy podívám, bylo jako sci-fi ze vzdálené budoucnosti. Doba se naštěstí změnila a já, plný očekávání, sedám v Oslu na letadlo jehož cílem je Longyearbyen, vstupní brána do ledového království. „Daleký sever“ už dnes také není správný příměr, neboť máme před sebou pouhé 3 hodiny letu.
Pokud chcete mít zážitek z přistání na Špicberkách v Longyearbyenu, vyberte si místo u okénka na levé straně letadla – podívejte se na video z příletu na Špicberky :
![ukazatel, arktida](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/IMG_1903-1-2.jpg)
Před letištěm, Longyearbyen, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/IMG_0696-Edit.jpg)
Longyearbyen
Bývalé hornické město Longyearbyen je dnes moderní metropole se všemi vymoženostmi civilizace. Norové a turisté sem prý létají dokonce jen na prodloužené víkendy, na výlety po okolí na sněžných skútrech nebo se psím spřežením a pak za zábavou. To ale není můj cíl, na mě tady v přístavu čeká expediční loď, na které budu bydlet a s ní se plavit kolem pobřeží, podnikat treky na pevninu, pozorovat a fotografovat arktickou krajinu a přírodu.
Před samotným naloděním mám ještě trochu času projít si Longyearbyen. Městečko je malé, má jen 2100 obyvatel. Tvoří ho několik ulic s montovanými domky bez základů. Jelikož leží na permafrostu, tak se tady staví trochu jinak než u nás,do země se nic nezakopává, stavby nemají základy a také inženýrské sítě se vedou po zemi.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_4270.jpg)
Longyearbyen
Navštěvuji místní univerzitu (nejsevernější univerzita na světě) a vedle ní polární muzeum. Po městě občas potkávám ozbrojené muže s kulovnicí přes rameno – a nejsou to žádní myslivci. Jsou povinně ozbrojeni proti ledním medvědům. Pokud se vydají za hranice města, tak tam je na toto nebezpečí ještě upozorňují i výstražné dopravní značky. Divoká příroda je tu již opravdu na dosah ruky. Mezi domky jsem zahlédl pasoucí se soby nebo divoké husy a bernešky.
Expediční trojstěžník Rembrandt
Konečně vyplouváme ! Náš expediční trojstěžník Rembrandt má i motory, takže nebudeme odkázáni jen na vítr a plachtění. Po pravdě, spíše to bude asi naopak, převážně pojedeme na motor a plachtění si můžeme vyzkoušet, když budou vhodné podmínky. Trochu méně romantiky, ale účel světí prostředky. O co víc obdivuji mořeplavce v dávných dobách, kteří byli odkázáni jen na sílu přírodních živlů.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1390.jpg)
Opouštíme Longyearbyen přes Ledový fjord (Isfjorden), posílám poslední zprávy rodině a známým, protože odteď budeme bez mobilních signálů. Jak říká kapitán : „no mobile phone, no e-mails, no facebook, just photo and enjoy the nature“. A má pravdu. Nepřítomnost internetu a mobilního signálu zaměří moje smysly jinam – začínám vnímat tvary arktické krajiny, útesy, fjordy, nádherné světlo.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1374.jpg)
Arktická krajina, Isfjorden, Špicberky
Několikrát denně kotvíme u pobřeží a vyrážíme zodiakem na pevninu za pozorováním arktické krajiny a zvířat. Naše loď kotvící v zátoce se zasněženými horami a ledovci v pozadí vypadá úchvatně. Fotografuji záběry jako z filmu nebo jako z románu Julese Verna.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_7791-1-2.jpg)
Arktická zvířata
To hlavní proč jsem tady je pozorování a fotografování arktické krajiny a zvířat. A to se mi začíná plnit hned první dny měrou vrchovatou. Je květen a při ústí Isfjordu je obrovský skalní masiv Alkhornet, kde se chystají ke hnízdění obrovské kolonie ptáků. Dole pod skalami se pasou sobi, divoké husy a bernešky, což už je pro nás v tuto chvíli běžný standard. Zviřata tady nemají z člověka přirozený strach, to nám umožní je pozorovat na několik málo metrů – opravdu zblízka, tak, že mám pocit, že se stávám součástí této divoké arktické přírody. Cítím se úžasně, všude ticho, jen křik ptáků a cvakání fotoaparátů. Arktický park.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3996-Pano-Edit.jpg)
Skalní masiv Alkhornet, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_4042.jpg)
Sobi
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_4207.jpg)
Bernešky bělolící
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_4071.jpg)
Divoké husy
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1084.jpg)
Sobi
Dále při pobřeží plujeme podél Země Prince Karla (Prins Karls Forland), kde zimují a odpočívají kolonie mrožů. Pozorovat a fotografovat tyto více než tunové kolosy ze vzdálenosti pár metrů je vzrušující zážitek. Už když se k nim blížíme, zvedají hlavy, my zaklekáme do sněhu, abychom je nepoplašili, ale obavy jsou zbytečné. Mroži nás nechávají se přiblížit, dokonce se mi zdá, že se předvádí a pózují hlavami. Jsme tak blízko, že dokonce cítíme, jak jim smrdí z tlamy. My se nemusíme bát, že by nás napadli, na souši jsou pomalí a nemotorní, ve vodě by to bylo horší.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2842.jpg)
Mroži
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1266.jpg)
Mroži
Královský fjord (Kongsfjorden), půlnoční slunce, Ny Alesund
Po vyplutí ze zázemí fjordů se potkáváme s otevřeným mořem. Velmi rychle se mění počasí, vítr nabírá na síle a zvedají se vlny. Ty si během chvilky pohrávají s naší lodí jako s krabičkou od sirek. Je mi jasné, že dojde na okamžik, na který jsem se předem připravoval – jak zvládnout mořskou nemoc. Pomohl obyčejný Kinedryl a ležet ve vodorovné poloze. Navíc Kinedryl mě hezky uspal, takže to nejhorší jsem prospal, a když konečně vplouváme do Královského fjordu (Kongsfjorden), jsem odpočatý a čerstvý k novým zážitkům. A že také přicházejí. Nádherná laguna Kongsfjorden je lemována obrovskými ledovci, hladina je klidná jako zrcadlo a v ní se odráží ta dechberoucí ledová krása.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1704.jpg)
Královský fjord (Kongsfjorden) v půlnočním slunci, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1696.jpg)
Laguna Kongsfjorden v půlnočním světle, Špicberky
Jsem jediný na palubě (ostatní asi ještě rozdýchávají mořskou nemoc), cvakám fotoaparátem jako o život. Kolem lodi pluje na ledové kře tuleň. Dívá se na mě, jakoby mě chtěl pozdravit. Tento tuleň dopadl ještě dobře, ale mnohdy se takto tuleni stávají kořistí ledních medvědů.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_1735.jpg)
Tuleň vousatý
Je skoro půlnoc, ale my máme polární den, slunce je nízko nad obzorem, ale nezapadá. Nádherné nízké světlo barví hory a ledovce lemující lagunu. Ráj pro fotografa. Užívám si to ve své samotě na palubě a jsem šťastný. Tohle je silný okamžik. Absolutní ticho, loď kotví, motory neběží.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2187-Edit.jpg)
Plovoucí ledovec
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2067.jpg)
Arktický park, Kongsfjorden, Špicberky
S ránem přichází změna počasí, vítr, déšť a sníh. Plujeme k Ny Alesund, městečku s vědeckými základnami a výzkumnými stanicemi. Centrum polárního výzkumu na Špicberkách. V minulosti odtud startovaly slavné polární expedice k severnímu pólu. Svůj památník tady má jeden z nejslavnějších Norů, první člověk na jižním pólu, slavný polární badatel Roald Amundsen.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2283.jpg)
Ny Alesund, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2246.jpg)
Památník startu polární expedice, Ny Alesund, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2270.jpg)
Památník Roalda Amundsena
Seznamujeme se se životem komunity výzkumníků, jak si žijí ve vzájemné pospolitosti, navzájem si pomáhají a sdílejí některé prostředky, i když jsou každý třeba z jiného státu. Podmínky tady na severu je k tomuto předurčují. V Ny Alesund je také nejsevernější poštovní úřad na světě, zkouším tedy poslat odtud pohlednice do České republiky, schválně, za jak dlouho dojdou domů. Nakonec to bylo za 14 dní.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2278.jpg)
Nejsevernější pošta na světě, Ny Alesund, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/IMG_3364-1.jpg)
Nejsevernější bod expedice, uprostřed ptačí kolonie
Proplouváme dále podél západního pobřeží Špicberků až k nejsevernějšímu bodu naší expedice. Jsme na 80° 00″ severní šířky, dál na sever je už jen Severní ledový oceán. Nikdy jsem tak daleko od civilizace nebyl. Odtud je to už jen 1100 kilometrů k severnímu pólu. Moře je volné, pustilo nás až sem. Zažíváme globální oteplování Arktidy v přímém přenosu. Před 10 lety by bylo nemožné se sem po moři dostat.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3955.jpg)
Na konci světa
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3424.jpg)
Yttre Norskoya, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3581-1.jpg)
Yttre Norskoya, Špicberky
Yttre Norskoya a Fugelsangen jsou místa, kde se koncentrují obrovské kolonie Alkounů malých, aby zde zahnízdily a vyvedly mláďata. My jsme se dnes máme stát součástí jejich kolonie. Šplháme na skály, po chvíli nám náš průvodce dává znamení, abychom si sedli a zůstali v klidu sedět. Vytahuji netrpělivě fotoaparát, ale gestem mi naznačuje, abych jen seděl. Po chvíli se k nám snáší tmavý mrak, snad tisíce ptáků, připadám si, jak ze známého Hitchcockova filmu.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3610-1-2.jpg)
Ptačí kolonie Alkounů malých, Fugelsangen, Špicberky
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3684.jpg)
Alkouni malí
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3801.jpg)
Alkouni malí
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3792-Edit-kopie-1-1024x683-1.jpg)
Alkoun malý
Alkouni přistávají všude kolem nás, lezou, pohybují se doslova pár centimetrů od nás. Po chvíli se jako na povel celé obrovské hejno zvedne a za hlasitého křiku obkrouží nad našimi hlavami a nad fjordem několik kol, aby u nás zase přistáli. Jsme součástí divoké přírody procesu přípravy hnízdění kolonie divokých ptáků. Úžasný pocit, který těžko něco překoná. Fotografuji ty neskutečné záběry a mám slzy v očích, jak mě to dojalo.
Velryby, Medvědí fjord (Bjornfjorden) a zpět do civilizace
Vracíme ze zpět po západním pobřeží Špicberků na jih, kde za několik dnů zakotvíme opět v Longyearbyen. Vstřebávám úžasné zážitky a těším se, až zprostředkuji ty nádherné záběry a své dojmy ostatním.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2596-1-1024x800-1.jpg)
Polárník na Špicberkách
Cestou kotvíme v Medvědím fjordu (Bjornfjorden), nikde nikdo, jen my sami, ticho. Kapitán nás vyzývá ať jdeme na palubu. Je nádherné počasí, svítí sluníčko, je teplo, pohybujeme se jen v tričkách a mikinách. Klima je v tuto dobu tady vůbec příznivé. Ještě v dubnu jsem na internetu zaznamenával i teploty pod mínus 20, teď v květnu jsou teploty lehce nad nulou a když nefouká vítr, je příjemně. S oblečením jsem si moc hlavu nedělal. Většinou mám na sobě nahoře 2 vrstvy a lehkou péřovku a dole 1 vrstvu a lyžařské kalhoty a na nohou zateplené holínky, hlavně kvůli nástupu a výstupu ze zodiaku do moře. Čepici na hlavu a lehké rukavice.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3083.jpg)
Běluha
Kolem naší lodi proplouvá hejno malých bílých velryb – běluhy. V tom tichu je slyšet jejich echa, jak se dorozumívají. Poté co běluhy odplouvají, kapitán rozhoduje vzít zodiaky a bude nás vozit po laguně. Blbneme ve člunech, necháváme se zavézt na nejlepší místa pro fotografování. Pořizuji mnoho fotek a videa úchvatných arktických scenérií. I naše loď do toho nádherně zapadá. Tohle už mockrát za život nezažiju. Díky!
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2516.jpg)
Racci
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2178.jpg)
Alkoun úzkozobý
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_3169.jpg)
Severozápadní pobřeží Špicberků bylo proslulé lovem velryb. Jednu z bývalých velrybářských osad z 18.století, Smeerenburg, navštěvujeme. Dodnes je možné vidět pozůstatky domů a pecí, v nichž se tavil velrybí tuk. Dřevěné zbytky staveb jsou zakonzervované mrazem, jsou ponechány na místě a podle místních zákonů se žádné artefakty na Špicberkách starší roku 1950 nesmí přemisťovat nebo odvážet pryč. To platí i pro přírodní artefakty, jako kostry zvířat, zkameněliny apod.
![](https://jirisoural.com/wp-content/uploads/2023/01/DSC_2557.jpg)
Pozůstatky velrybářské osady Smeerenburg s kolonií mrožů, Špicberky
Podívejte se na video z arktické expedice na Špicberky :
Ráj, který mi přirostl k srdci
Když se pak na obzoru objeví siluety Longyearbyen, je mi smutno, vím, že musím opustit ráj, který mi přirostl k srdci. Ale zároveň vím, že se sem musím vrátit, když už pro nic jiného, tak abych na vlastní oči viděl a mohl fotografovat krále Arktidy – ledního medvěda, kterého se mi tentokrát zahlédnout nepodařilo.